PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Terrace House je show se šesti cizinci, kteří žijí společně
a my sledujeme jejich chování.
Připravili jsme krásný dům a auta.
- Neexistuje žádný scénář. - Ano.
Tento týden je naším hostem znovu herec Eiichiro Funakoshi.
- Jsme rádi, že jste přišel. - Díky za pozvání.
Ryo se ocitl v nepříjemné situaci.
- To tedy ano. - Já... rozčiluje mě to.
Torichan, buďme profesionální a uveďme diváky do kontextu.
Můžeš vysvětlit, co tě rozčiluje?
- Musíme to vysvětlit. - Už o tom nechci mluvit.
To je pochopitelné.
- Ale ještě nevíme vše. - Přesně tak.
Ryo nemusí k Vivi vůbec nic cítit. Ale tento týden
můžeme mít štěstí a uvidíme, jak ho všechny tři roztrhají na kusy.
Můžeš nás teda zasvětit?
Dobrá. Napřed... si Ryo s Hanou povídali
a Hana se ho zeptala, co k ní cítí.
Takže nic necítíš ke mně, Vivi ani Emice?
Obecně vzato ano.
- Co tím myslíš? - No...
Beru vás tři jako kamarádky.
Jednoduše řečeno
- nechce ani jednu. - Kdo říká „obecně vzato“?
Tak to řekl Haně.
Nicméně později si povídal s Vivi.
Já jsem se vyjádřila jasně.
- Ty jsi... - Vyjádřila.
- Je to... - Neříkej, že ty to vyjádřit nemůžeš.
Řekla jsi mi o svých citech někdy na rovinu?
Nechci to komplikovat.
Jestli mě chceš jenom jako kamarádku, řekni.
Chceš odpověď hned teď?
Vyhýbá se odpovědi.
Chce se sblížit, ale nechce vztah na dálku.
To má být nějaká hádanka?
A pak jí začal vykládat, jak se chová nefér, a že se měla
- ozvat dřív. - Jako kdyby ona udělala něco špatně.
Mohla bych si v Japonsku najít dobrou práci a zůstat.
- Na to už je pozdě. - Pozdě?
Taková věc mě nenapadla.
- Vždycky jsou možnosti... - To není fér.
- Ale jsou možnosti... - Tak nefér.
- „Je pozdě, jsi nefér“? - Nesmysl.
Pošlete ho ke mně do šatny, já mu domluvím.
Zhluboka se nadechněme.
Přišel si jen udělat reklamu.
- Nedá se to popřít... - To si myslím.
Hned první den komentoval čistotu nádobí.
Ale dřez a lednici jsme pak umývaly ty a já.
O tom mluvím.
- Emika je manipulativní. - Přesně tak.
To ona začala s celou tirádou a pomlouváním Ryoa.
- Když jste to řekl... - Že ano?
Poslední dobou odvádí skvělou práci.
- Výborně, Emiko. - Má napilno.
Přímo řekla, že si Ryo dělá reklamu. Jako kdyby ona ne.
32. TÝDEN
NENÁVIDÍM TĚ
OMOTESANDO, TOKIO
Zvedněte sklenici pravou rukou.
- Pravou? - Máte to?
A levou si zakryjte oko.
- Proč? Kvůli čemu? - Hotovo?
- A teď se napijem. Jako piráti! - Jako piráti!
Jako piráti!
- Večeře v restauraci jsou lepší. - Souhlasím.
Mám větší chuť do jídla.
- Chybí mi Tupas. Kéž by mohl přijít! - Jo.
Je to škoda.
Máš nějaké zápasy tenhle týden?
Zápasy mám 23. a 24.
- Kde? - Ring v Šinkibě.
- Super. - Oba dny v Šinkibě?
- Posvátné místo. - Já 24. můžu.
- Super. - Co je to za den?
- Nevím přesně. - Taky chci jít.
- Určitě přijďte. - Vyrazíme.
- Půjdeme. - Půjdeš taky, Ryo?
Když to stihnu, tak ano.
Taky přijdu, jestli to stihnu.
- Už je ryba hotová? - Začneme se saikyoyaki.
- Pálí! - To je hřebenatka?
- Přesně tak. - Dobrou chuť.
Společné večeře jsou skvělé, že?
- Souhlasím. Je to příjemné. - Nelepší část mé dovolené.
Pojďte se všichni vyfotit. Kai taky.
- Bylo to skvělé. - Naprosto.
- Jsem plný. - Už nemůžu.
Opouštím Terrace House.
- Sakra. - To ne.
Já si to myslela.
Věděla jsem, že jsi večeři neplánoval jen tak.
Myslíš to vážně?
Proč? Proč odcházíš?
Popravdě, trenér po mně chce,
abych z pořadu odešel.
Tento týden mám volno,
ale od příštího to bude zase nabité.
Asi je čas se odstěhovat.
- Opravdu? - Jo.
Přihlásil jsem se, abych se stal lepším člověkem a našel inspiraci.
Hodně jsem se naučil.
Vedlejší důsledek pobytu je ten,
že mě lidi mnohem víc pozorují.
Takže cítím ještě větší odpovědnost, abych tvrdě pracoval.
To je ta nejlepší věc, kterou si odsud odnáším.
Chtěl bych vám všem tady,
i všem předchozím spolubydlícím a Tupasovi
moc poděkovat.
Konečně se v domě
cítím opravdu dobře,
a s tebou si moc ráda povídám.
Dlouho mi trvalo navázat opravdové přátelství.
Mrzí mě, že odcházíš.
Vy dva jste přišli teprve nedávno.
Ale doufám, že tu zažijete skvělé věci.
Nastydneme tu.
Půjdeme. Už je zima.
Teče mi z nosu.
- Mně předtím taky. - Jdu na záchod.
Posmrkávání se nevyhneme.
Neměl by sis s ní jít promluvit?
Ne.
Myslím, že šla na záchod.
BASKETBALISTA
HANA KIMURAOVÁ PROFESIONÁLNÍ ZÁPASNICE
ZAČÍNAJÍCÍ KOMIK
EMIKA MIZUKOSHIOVÁ UNIVERZITA J. F. OBERLINA
OSOBNÍ ASISTENT
VIOLETTA RAZDUMINAOVÁ MODELKA
TERRACE HOUSE: TOKIO 2019-2020
Chtěl jsem se napít s Tupasem.
- Ty, Ryo... - Ano?
- můžeme si promluvit? - Jistě.
Určitě můžeme.
- Pojďme. - Díky.
Je taková zima.
- Díky. - Za málo.
Díky, že jsi přišel.
- Co se děje? - No...
Když jsem tě poprvé viděla,
když ses vrátil ze soustředění...
Uviděla jsem tě...
a...
zamilovala se.
A proto vím, že...
jsem říkala a dělala divné věci.
Byla jsem zamilovaná dva a půl měsíce.
Všiml sis?
Jo, samozřejmě, že ano...
Nevěděl jsem, kdy je ten správný čas
ti o svých citech říct.
Vzpomínáš, jak jsi mě chtěla pozvat na večeři, a než jsi
to řekla, byli jsme ve třech pokojích?
- Promiň. - Nebo
když jsi mě pozvala po vítězném zápase?
I po tom všem...
pokud mám být upřímný...
jsem k tobě nic necítil.
Ale dojalo mě,
že jsi se tak snažila být se mnou.
Chci říct...
byla jsi opravdu statečná. A já jsem za to vděčný.
- Díky. - Za málo.
Hodně jsem se naučila.
Už nepotřebuju projít tolik místností, než někoho pozvu.
- Když... - Až se objeví někdo další,
dokážu být upřímnější.
Díky za příležitost, aby se ze mě stal lepší člověk.
Chci říct jednu věc
a doufám, že to nevyzní povýšeně,
ale můj nezájem
nemá nic společného s tím, že děláš wrestling.
Říkala jsi, že tvůj předchozí přítel to nepřijal.
Chtěl jsem, abys tohle věděla.
Myslím, že jsi krásná.
Opravdu si to myslím.
Jsi nádherná a plná pozitivní energie,
vždycky jsem se těšil na příchod domů.
Vím, že potkáš někoho, komu to učaruje.
Doufám, že budeš na sebe pyšná
a že potkáš lásku svého života.
- Díky. - Já vím,
že to ode mě zní zvláštně,
ale je to pravda a chtěl jsem, abys to věděla.
- Moc ráda jsem tě poznala. - Vážně?
Snad to nevyzní divně, ale rád tě někdy pozvu na večeři
a doufám, že zůstaneme přátelé.
- Díky. - Díky.
- Dobrý nápad. - Jo.
MÁM PRÁCI V ŠINDŽUKU, UŽIJTE SI BBQ! - TUPAS
- Grilování bylo super. - Bavilo mě to.
- Líbí se mi jíst venku. - Je to úplně jiný zážitek.
Byla to zábava až do určitého bodu.
- Souhlas. - Chápu.
Chceš ještě něco před odchodem zažít?
Přemýšlím...
Jsem z toho nervózní.
Chtěl jsem něco říct...
Zapomněl jsem.
Můžeme si promluvit?
- Tady? - Ne.
Nahoře? Půjdeme do herny.
- Pojďme. - Dobře.
Ach jo... štve mě to.
Říkal jsi, že sis chtěl se mnou promluvit.
- Jo. - Kdy jsi to chtěl udělat?
Kdy k tomu mělo dojít?
- Je to nefér. - Poté, co jsem oznámil svůj odchod.
Pořád mám v hlavě,
že se jednou chceš odstěhovat od Ameriky.
Takže...
těžko si dokážu představit společný vztah.
Takže ses to rozhodl nezkusit?
Jo...
Vzpomínáš, že jsem říkala, že se nemusím stěhovat?
To vím jen pár dní.
- Ale... - Už jsem plánoval odchod.
Jo, asi máš pravdu.
No nic.
No nic...
Možná nikdy nepotkám nikoho tak krásného a úžasného jako jsi ty
a budu toho litovat.
Ale takhle to teď cítím.
Takže to je konec.
Ano, ale...
Líbilo se mi to. Vím...
že mě za to asi budeš nenávidět,
ale bavilo mě být s tebou.
Upřímně jsem sem nepřišel
s úmyslem si najít vážný vztah.
Takže Ryo se tady musel chovat
jako kapitán týmu Jokohama B-Corsairs.
- To si myslím. - Souhlasím.
Z tvého pohledu, Hano,
myslela jsi, že se mu líbí Vivi, a to by bylo v pořádku.
Nemusel říkat, že necítí nic k žádné z nás.
Kéž by ke mně byl úplně upřímný!
Je to takový rozdíl?
Vyjádřil se dvěma různými způsoby,
ale nemyslím, že by nebyl upřímný.
Řekl, jak se opravdu cítil.
Nedávno jsme došly k závěru,
že se Ryo nesnaží a dělá jen to nezbytně nutné.
A když dojde na pomoc ostatním,
například umytí nádobí, vynesení koše,
nebo prostě úklid...
- Všimly jsme si, že to nedělá. - To je pravda.
Říkal, že spousta neumytého nádobí je problém
a jsem vděčná, že s tím někdo přišel.
Ale když jde o domácí práce, nepomáhá pravidelně.
Když to řekl, vypadalo to, že mu na tom záleží,
ale já byla ta líná a ničím nepřispěla.
Podle mě to bylo nefér.
Je prostě takový.
Asi bych se s tím měla smířit.
Můžu něco navrhnout?
Počkej, co to děláš?
- Myslel jsi, že tě praštím? - Jo, čekal jsem ránu.
- Připravoval jsem se na to. - Hlupáčku...
Kdyby ses zeptal před hodinou, chtěla bych tě praštit.
Ale teď jsem klidnější.
- Bylo by po mně. - Koupel mě uvolnila.
Třesou se mi ruce, ale jsem klidnější.
Tohle byla první písnička,
kterou jsme spolu slyšeli.
Chci si ji s tebou naposledy pustit.
Máš zpocené ruce.
Já vím.
Ty ale taky.
Já se potím hodně.
Nebolí tě nohy?
Vůbec ne.
Doufám, že se ti splní sny.
Sny? Jo, budu tvrdě makat.
Doufám, že tobě taky.
- Nepůjdeš za nima? - Prosím?
Půjdu, ale teď se mi chce jen brečet.
Ale já brečet nechci.
Nechci brečet před tebou.
- Neplakej. - Nebudu.
No...
Už je čas jít spát?
Asi to bude nejlepší?
Chci spát tady.
- Budeš spát tady? - Jo.
Budu spát přímo tady.
Takhle.
Fajn, dobrou noc.
Ach jo.
Nevím...
Vážně jsem myslela, že ty budeš můj důvod, abych zůstala v Japonsku.
To jsem nechtěl.
Já to nedokážu...
Když se zamiluju, nedokážu říct:
„Drž se ode mě dál.“
- Nedokážu to tak snadno. - Nechtěla jsi spát?
- Slyšíš mě? - Nejsi ospalá?
Já tě nenávidím. Nenávidím tě.
Je tak upřímná, a otevřeně ukazuje emoce.
- Fascinující. - Opravdu se jí líbil.
A on přesto řekl, že lásku nehledal.
- Koho by to napadlo? - Mohl to říct dřív.
Měl to oznámit už na začátku.
Jeho záměrem bylo neublížit ostatním lidem,
ale nejvíc bolesti způsobila jeho nečinnost.
Odkopl ji tím nejbolestivějším způsobem v nejnevhodnější dobu.
- Takže to je konec? - Nic z toho nebude?
Nepřišel k nám hledat lásku.
Sám řekl, že chtěl zvýšit povědomí o basketbalu.
Přišel zahrát roli idolu, kterému ženy nadbíhají,
aby na své basketbalové zápasy přivedl víc fanoušků.
Přišel, zvítězil, svůj úkol splnil.
Ale podle jejich chování soudím, že si spolu začnou.
- Bez kamer? - Ano.
- Pokud ano, je mi to jedno. - Pochybuji.
Vivi se svých citů k němu nedokázala vzdát.
- Neměla na to čas. - Snaží se ho nenávidět.
Nikdy nedošlo k ráznému utnutí jejich vztahu.
Proto z ní teď tryskají emoce.
Nejhorší na celé situaci je fakt, že Ryo oddaloval jejich rozhovor,
chtěl víc času, aby si vše promyslel,
a nechal ji doufat, že šance pořád žije.
Ale pak, bez předchozího varování, oznámil odchod.
- Máš pravdu. - Bylo to od něj bezcitné.
Je možné, že Ryo k Vivi opravdu něco cítí,
a proto to pro něj bylo tak obtížné?
- To si nemyslím. - Ne.
- Tak to není. - Ne?
- Ani náhodou. - Kdyby...
Kdyby mezi nimi nebyla žádné chemie, jednala by tak přímočaře?
Ne, Vivi sbírala odvahu a vrhla se na to.
Je zamilovaná do chlapa, který jí nikdy nedokáže odpovědět přímo.
- Opravdu? - To je šokující.
- Pokud ano, Ryo je ničema. - Je strašný.
Evidentně mu na ní nezáleží.
- Myslíš? - Vůbec ji nemiluje.
Kdyby mu na ní záleželo,
nestaral by se o svůj obraz.
- Bylo by mu jedno, co si myslí fanoušci. - Já...
Pokud je pro něj basket tak důležitý, mohl jí to říct
a soustředit svou energii na něj.
Vždycky měl nějakou výmluvu, třeba že to neschvaloval trenér,
nebo že přišel propagovat basket,
a rozhodně tu není kvůli lásce.
Nezačal by s ní chodit z důvodu, který nám objasnila Emika...
„Objasnila Emika“?
Ryo Tawatari si přišel jenom udělat reklamu.
Aby se mohl plně věnovat reklamě, nemohl s nikým chodit.
Asi ano.
- Kdyby s někým chodil, přišel by o fandy. - Pravda.
Jeho cílem bylo udržet si fanoušky, zpopularizovat své jméno
a bezpečně odejít.
- Emika nám pomohla pochopit. - Musel zůstat věrný své misi...
Ano. Emika ukázala skvělý přehled o situaci.
- Chce se soustředit na basketbal... - To je v pořádku.
- ...ale miluje Vivi? - Snad se mu bude dařit.
Popularizace basketbalu je taky v pořádku.
- Ale ten způsob nebyl dobrý. - Souhlasím.
Choval se nezodpovědně.
Nikdy proaktivně neřešil situace.
Nikdy sám nezačínal důležité rozhovory. Pochybuju, že je zamilovaný.
Pokud jen pokládá otázky, znamená to, že je mu to ve skutečnosti jedno.
- Přesně tak. - Ano.
- Je to snadný únik. - Odpovídat otázkou.
To je obranný mechanismus.
Zaujala mě Emičina náhlá otevřenost.
Dramatické představení v slzách bylo matoucí.
- Je to zvláštní. - Že?
Plakala, ale jak přišli domů, začala ho pomlouvat.
- Nevím, co o tom myslet. - Je to matoucí.
Její nálady jdou ode zdi ke zdi.
„BĚŽ DO PRÁCE“ - VIVI P. S. JSEM SMUTNÁ.
- Ahoj... - Ty máš tak málo věcí?
- Skoro nic nemáš. - Cestuješ nalehko, že?
Viděli jste to? Maloval to Kai.
- Moc hezké. - Slyšela jsem, že jsi mu to dal.
Krásné.
- Máš sbaleno? - Jsem připravený.
Takže asi půjdu.
- Opravdu? To je vážně konec? - Ano.
Je čas. Musím jet na trénink.
Tak jako každý den. Nechám vám tu vzkaz.
DÍKY ZA VŠECHNO! - RYO
- Tak fajn, opatrujte se, všichni. - Ne...
- Nebudu se loučit. Zase se uvidíme. - Brzy.
Jsem rád, že jsem tě potkal. Hodně štěstí. Díky.
- Díky. - Díky tobě, vážně.
- Díky. Jsi nejlepší. - Ty jsi nejlepší. Uvidíme se.
- Uvidíme se brzy. - Dobře.
Díky, lidi.
Tak fajn, uvidíme se brzy.
- Měj se. - Díky za všechno.
- Brzy se sejdeme. - Určitě.
- Zase se potkáme. - Platí.
Praštil jsi s mým obrazem do zdi?
Tvůj obraz...
Chovej se k němu hezky!
Díky, postarám se o něj.
Měj se. Díky.
Hezký den.
Je to smutné.
Byl to fajn chlap.
ŠINKIBA, 1. RING ŠINKIBA, TOKIO
Začíná zápas TCS proti Oedo Tai,
jednokolový zápas na 20 minut. Šest osob.
V červeném rohu, Tokyo Cyber Squad.
Výška 155 centimetrů, váha 47 kilogramů.
Je v sedmé třídě a má jedničku za odvahu.
Přivítejte Rinu!
Sakra!
- Už začaly. - Počkej, co to dělá?
Dávejte pozor.
Prosím, zůstaňte v ringu.
Šílenství!
V zájmu vlastního bezpečí se držte dál od ringu.
Jo!
To je paráda.
Šílené!
- Ne! - Ale ne!
CUKIŠIMA, TOKIO
MONJA MUGI, KIJOSUMI-DORI
Jak se máš?
- Ahoj. - Díky, že jsi počkal.
- Tady tě máme. Jak je? - Jak se máš?
- Jsem utahaná. - Unavená?
Bylo to šílené.
- Všechno v pořádku? - Jak to myslíš?
- Neublížily jsme ti, že ne? - Ne, u nás se nic nedělo.
- Bál ses? Neodradila jsem tě? - Byla to zábava.
- Ne, byla jsi drsná. - Vážně?
Líbil se mi tvůj příchod a grimasa, kterou jsi udělala.
Byla jsi skvělá. Líbilo se mi to.
- Voní to krásně. - Je to hotové?
- Jo, naber si. - Dobrou chuť.
Vypadá to dobře.
Mňam.
- Chutnají mi plody moře. - Kde jsou?
Žádné nevidím.
- To je kreveta? - Je tam kreveta a oliheň.
Když jsme spolu nedávno mluvili,
říkal jsi, že máš rád upřímné lidi.
- Ztotožnila jsem se s tím. - Opravdu?
- Měl jsi pravdu. - Díky Ryoovi ti to došlo?
To on ti k tomu pomohl?
Asi se to tak dá říct.
Je jasné, že se snažil být ohleduplný.
Ale je tak složitý.
Chci, aby to bylo snadné. Abych věděla, jak na tom jsem.
- Jasně. - No...
Přijde mi, že se s tebou hezky povídá.
- Myslíš? - Ano.
Řekla jsem ti toho tolik! Díky, že mě pořád posloucháš.
- Probrali jsme toho hodně. - Nakonec jsem kopačky dostala,
- ale mohla jsem mu říct, co cítím. - To je dobře.
Můžeš se posunout dál.
Nemůžu se dočkat trampolín.
Já taky. Moc se na to těším.
- Už víme, kdy půjdeme? - No...
Druhého nebo třetího. Začátek měsíce mi vyhovuje.
- Raději třetího. - Jo?
- Tak domluveno. - Píšu si.
- Trampolande, jdeme za tebou. - Do Trampolandu.
Přišlo mi, že mě neustále přerušovala,
že jsem to celé špatně pochopila.
A já na to: „Copak jsem neřekla, že to už chápu?“
Ale netlačila jsem na ni, protože si myslím...
Myslím, že se nedokáže vcítit do druhých lidí.
Ale možná se pletu.
- Čekal jsem dlouho. - Vyjela jsem dřív.
Jsem tu o deset minut dřív. Tak promiň.
Mám hlad.
- Byli jste v Ginze? - Jo.
Ty jsi vážně šla?
Říkal, že mě za odměnu vezme na večeři kamkoli.
Plácla jsem „suši v Ginze“ a vyšlo to.
Vzal mě vážně.
Ty jsi úplně na obláčku. Páni.
To bylo trapné.
- Jsi v pořádku? - Bože...
Bylo to vážně trapné.
Hodně přes čáru.
- Byl to útok na Hanu. - Ano?
Musela se po předchozím střetnutí cítit poražená.
A po večeři měla pocit, že zabodovala.
Proto byla nadšená. Ne kvůli Ryoovi.
Neměl bys jít za ní?
Nevím, co říct.
Je to televize a já vím, že s tím nic neudělám.
Nepamatuji se, kdy mi naposledy bylo tak mizerně.
Až doteď...
Zvládala jsem to díky ostatním.
Zasmála jsem se, a bylo to.
Život v domě je nesnesitelný.
Nikdy jsem se sem neměla hlásit.
V Emice se skrývá víc, než se na první pohled zdá.
Předtím jsi řekla,
že podle tebe není schopná empatie.
- Jo. - Řekla jsi to, že? Je to naopak.
Nad vším moc přemýšlí. Často si ve společnosti připadá trapně.
Možná to tak nevypadá,
ale je ohleduplnější než většina lidí, které znám.
Jen se neumí správně vyjádřit.
Já tomu rozumím,
protože s ní žiju mnohem déle než ty.
A stojím si za svým, i když to vím.
A pokud se na to cítíš, tak...
běž si s ní promluvit.
Promiň, že ti zničehonic volám.
To nic.
- Tady máš. - Děkuju.
Chceš si promluvit?
Je mi jasné, že mě budou všichni nenávidět,
až ten díl uvidí.
Netušila jsem, jak to vyzní.
Já vím, je to moje chyba, neměla jsem to říkat. Ale...
Můj názor na tebe...
se po shlédnutí toho dílu nezměnil.
Nestačí snad, že...
Tví nejbližší vědí, jaká opravdu jsi, ne?
Chtěla bych tomu věřit a tyhle pocity si nepřipouštět.
Jsem tak slabá.
Jsi křehká.
Ale to se mi na tobě líbí.
Já do toho pořadu nepatřím.
Nejsem na to dost silná.
To z tebe dělá lidskou bytost, líbí se mi to na tobě.
Kdybys tu nebyl...
bylo by to pro mě mnohem těžší.
- Díky, že jsi tu. - Není zač.
Hodně pro mě znamená,
že si o mně nemyslíš špatné věci po shlédnutí toho dílu.
Myslela jsem, že mě začneš nenávidět.
Moje city nejsou tak povrchní...
abych tě přestal mít rád.
Ale ne, už je půl čtvrté.
Měli bychom jít spát.
Moc děkuju.
Jsi v pořádku?
Jo, cítím se líp.
Chceš se obejmout?
Proč?
- Pomáhá to proti stresu. - Obejmutí?
Proč...
Netušila, jak odporně její komentáře vyzněly...
- Došlo jí to až... - ...než slyšela naše názory.
Plete se, když říká, že do Terrace House nepatří.
- Ano. - Souhlasím.
Je to skvělá příležitost zjistit, kým opravdu je.
- Vzácná příležitost. - Člověk sám sebe uvidí z mnoha úhlů.
Takové prozření je dobrá věc.
Ale nezapomínejte, že chvíli předtím
vysvětlovala všem divákům Terrace House,
jak si Ryo stěžoval na špinavé nádobí, ale ve skutečnosti nic neudělal.
A že si přišel udělat jen reklamu.
Copak jí nikdy nedošlo, jakým dojmem působí,
dokud sama sebe neviděla? Vážně? No tak.
Jo. Tak se chová, jen když jí jde o vlastní pověst.
Jak mohla čekat něco jiného, když se tak pustila do Ryoa?
Diváci si utvoří názor o tom, co uslyší.
Ona začala s pomlouvačnou kampaní proti Ryoovi.
Co udělá, až uvidí tohle?
Když začneš pomlouvat, připrav se na reakci.
Kdyby šlo o mě...
Kdybych byla na večeři s Tupasem a on se mi líbil...
Kdybych byla na jejím místě
a brečela a můj vyvolený mě chtěl obejmout,
přijala bych to. Ale zdálo se, že o to nestojí.
Nevím, co si myslet.
- Byla nezvykle racionální. - Myslíš?
Třikrát jí řekl, že ji má rád. A ona sotva zareagovala.
To je pravda.
Neuvědomila si to, že nijak nereagovala?
U Tupase vidím špatné návyky.
Nebyl důvod
dávat Haně kázání, než šel za Emikou.
To bylo trapné.
- Těžko se v tom vyznat. - Co Tupas doopravdy cítí?
Bojím se toho, co si Tupas myslí.
Vyznal se,
ale přesto netušíme, co cítí. Neobvyklé.
Jeho poslední „Mám tě rád“ byla trefa do černého,
ale ona řekla: „Ale ne, už je půl čtvrté.“
- Dobré ráno. - Ahoj. Jsi nemocný?
- Ještě to nepřešlo. - Vrací se ti to? To mě mrzí.
Ty jsi v pohodě?
Jo, no...
Jo.
Díky, že jsi se mnou zůstal vzhůru.
Není zač.
Podívala jsem se na sebe očima diváka
a došlo mi, jak nehezky vše vyznělo.
Říkal jsi, že tvůj názor na mě se nezměnil.
Ale já vím, že tehdy jsem mluvila upřímně.
Takže chci přehodnotit své chování, abych byla lepší člověk.
Je vzácné vidět sebe sama
naprosto jasně.
Kdybych nebyla v Terrace House, nikdy bych takovou příležitost nedostala.
I když na mých sociálních sítích vládne chaos.
Totální chaos...
Jsem vděčná za tvou laskavost, že vidíš, jaká opravdu jsem
a nevěříš všemu, co o mně slyšíš.
Moc ráda bych s tebou strávila víc času.
Ale rozhodla jsem se odejít.
Počkej, kdy?
Někdy příští týden.
Než půjdu, chci ještě všechny vidět.
Opravdu?
Upřímně, svůj odchod jsem začala plánovat
dávno předtím, než jste s Vivi přišli.
Je to jen měsíc...
co se známe.
Popravdě, přál bych si...
strávit s tebou víc času.
Myslím... že tě mám rád.
Ne, nemyslím. Já to vím.
A já vím, že...
k tobě taky něco cítím.
Co s tím uděláme?
Pojďme na rande.
Naposledy, než odejdu.
Půjdu. Zcela určitě.
A chci to udělat správně...
a říct ti, co opravdu cítím.
Ano? Díky.
Těším se.
TERRACE HOUSE: TOKIO 2019-2020
Překlad titulků: Jan Tvrdík